Du kommer att gilla kommendör Travers. Han serverar god mat.
Jag undrar om han tog med sin egen kock till Cestus 3.
-Antagligen. Ledarskap har fördelar. -Det är nåt vi två vet!
Scotty? Kirk här.
-Travers, Jim. Vi väntar. -Vi är på väg.
Ta med dina taktiker. Jag har ett problem åt dem.
Vi strålar ner omedelbart.
Undrar varför han så gärna vill att våra taktiker kommer ner.
Kolonin är isolerad, utsatt och gränsar mot outforskad rymd.
-Han vill nog ha ytterligare råd. -Kanske. Men...
Räcker det inte att Travers är berömd för sin gästfrihet?
Det vore gott med ett mål riktig mat.
Doktorn är en vällusting.
Det kan du sätta spetsöronen på. Jag är klar när ni är klar.
Skicka.
Kirk till Enterprise. Beredskap röd.
-Vad är det? -Cestus 3 har utplånats.
Rymden, den sista gränsen.
Detta är stjärnkryssaren Enterprises resor.
Dess femårsuppdrag: Att utforska okända, nya världar-
-att söka upp nytt liv och nya civilisationer-
-att djärvt färdas dit ingen tidigare färdats.
Tricordervärden, Spock. Sök efter liv.
Meddelandena som ledde oss hit...
Falska. Allt hände för flera dar sen.
Lang, dit bort. Sök överlevande.
Kelowitz, däråt. O'Herlihy, följ med mig.
Impulser därifrån. Svaga, kanske en överlevande.
Kom, Bones.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 3045.6.
Enterprise har svarat på ett anrop från jordbasen på Cestus 3.
Vi fann att basen har utplånats.
Kapten, där borta!
Försiktigt!
Chock, strålskador, inre skador. Han är illa däran.
Håll honom vid liv. Jag vill veta vad som hände.
Jag får in nya livssignaler, kapten.
-Överlevande? -Inte överlevande.
Inte varmblodiga. Levande varelser, men inte människor.
Var?
Azimut 93 grader, avstånd 1 429 meter.
O'Herlihy.
Kapten, jag ser nåt!
Skydd!
Kirk till Enterprise. Stråla upp oss.
Vi är anfallna. Oidentifierat skepp.
Vi kan inte stråla upp er.
Håll skärmarna uppe. Avfyra alla fasrar.
Avfyrar fasrar, kapten.
-Främlingen har skärmarna uppe. -Skydda skeppet.
Är ni anfallna, kapten? Vi kan sänka skärmarna.
Håll dem uppe. Tänk på oss när skeppet är i säkerhet.
Kirk, slut.
Om de sänker skärmarna är de öppna för anfall.
Vi är chanslösa. Det är disruptorer mot våra handfasrar.
Vi kommer ingenvart, mr Spock. Vi får klara oss med det vi har.
Kelowitz, Lang, gå runt.
Skjut på koordinaterna som mr Spock gav er.
Håll huvudena nere.
Hjälplösa här nere. Och Enterprise...
-Sulu är ett erfaret befäl. -Jag borde vara där.
-Vi kommer inte åt dem. -Och de inte oss.
Inte om de inte flyttar på sig. Den där kullen mellan oss...
-Du kan stället. Vapenförrådet? -90 meter däråt.
-Men efter det här anfallet... -Jag tar risken.
-Kirk här. Rapportera. -Är ni oskadda?
-Hur är det med skeppet? -Vi har besvarat elden.
-Ingen verkan på deras skärmar. -Armera era fotontorpeder.
Armera fotontorpeder.
-Har ni identifierat skeppet? -Nej, det är okänt för oss.
Vi kan inte se det.
Fotontorpeder låsta på mål.
Avfyra alla bankar.
Alla bankar avfyrade.
Vår kommunikation störs.
Gör allt som behövs för att skydda skeppet. Vad som helst. Förstått?
-Ja, kapten, men ni... -Skydda mitt skepp!
Ja, sir.
Fotontorpederna har ingen verkan. Jag warpar ur kretsbanan.
Bra. Kontakta mig när du kan. Kirk, slut.
-Hur är det med honom, doktorn? -Han dör snart utan riktig vård.
De rör sig. Jag måste till kapten.
Fienden går mot kullen.
De har låst på min tricorder!
Smart, de körde tillbaka mina impulser.
Vi ska se hur smarta de är. Ge mig ett handtag.
-Lang! -Nåt nytt från Enterprise?
Sulu har tagit henne ur banan.
De fick Lang, sir.
-Såg du dem? -Nej, sir.
En bedömning. Var tror du att de är?
Jag hade valt kullen till höger. Avstånd 1 092 meter, azimut 87.
Rätt nära för en sån liten pärla.
Det blir närmare dem. Akta er.
-Kirk här. -Kapten, fienden drar sig tillbaka.
Våra sensorer visar att hon har startat sina transportörer.
Lås på fiendeskeppet, mr Sulu. Jag vill inte tappa bort henne.
Vi kan stråla upp er nu, sir.
Jag vill att 30 sjukvårdare strålas ner för att söka överlevande.
Meddela transportörrummet. Vi strålar upp.
Kaptenens loggbok, tillägg.
Vi har strålats upp till Enterprise-
-och jagar nu det främmande skeppet.
Det går mot en outforskad del av galaxen.
-Kan du berätta vad som hände? -Skannrar visade ett skepp närma sig.
Vi får hit dem då och då. De utnyttjar vår bas.
De flög in i normal hastighet på vår vanliga inflygningsväg, men...
De slog ut våra fasrar direkt. Efter det var vi hjälplösa.
Vi väntade oss inget. Vi hade inget som nån ville ha.
Lugn, lugn.
De fortsatte skjuta, som med fasrar, fast värre, vad de nu använde.
Jag försökte anropa dem. Vi försökte kapitulera.
Vi hade kvinnor och barn. Jag bönföll dem.
De lyssnade inte. De slutade inte.
Enterprise fick två meddelanden, till synes från Cestus 3-
-om att vi skulle gå dit och att jag och mitt manskap skulle strålas ner.
De anföll oss en hel dag innan ni kom dit, kapten.
Inga meddelanden kom från oss. Varför gjorde de det?
Varför?
Varför gjorde de det?
Det måste finnas en anledning!
Det var en fälla. Att få oss till Cestus 3 och sen ner på ytan.
-Jättesmart. Varför? -Det är kristallklart.
Enterprise är enda skyddet här.
Förstör henne och allt ligger vidöppet.
Du menar invasion. Men bevisen...
Jag har alla bevis på Cestus 3.
-Flera tänkbara förklaringar... -Hur kan man förklara massakern?
Nej, mr Spock. Hotet är tydligt och omedelbart.
Invasion.
Nåväl då.
Du måste se till att fiendeskeppet aldrig når sin hemmabas.
Det tänker jag göra. Om vi kan dölja hur starka vi är-
-vågar de aldrig agera mot oss.
Kapten till rorgängaren. Gör främlingen fortfarande warp 5?
-Svar: ja. -Kör warp 6.
Lås faserbankar på fiendeskeppet.
Invänta skjutorder.
Det här är kapten. Vi ska strida.
Alleman till stridsstationerna. Beredskap röd. Jag repeterar: röd.
Det här är ingen övning.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 3046.2.
Vi jagar det främmande skepp som utplånade vår bas på Cestus 3.
Mr DePaul, position.
22,3 parsec utanför senaste kortgränsen.
Alla skannrar kopplade till datorerna.
Jag vill dokumentera det här.
-Vad vet vi om området? -I stort sett ingenting.
Inga uppgifter om utforskning.
Det ryktas om märkliga signaler på subrymdskanaler.
Men inga har spelats in.
-Nåt om intelligenta livsformer? -Inget specifikt, kapten.
Bara ovetenskapliga rykten. Mer typ rymdlegender.
-Mr Sulu, status på fiendeskeppet. -De måste veta att vi jagar dem.
De har också gått till warp 6.
Warpfaktor 7.
-Nåt galet, mr Spock? -Warp 7 blir farligt.
Tack, mr Spock.
-Jag tänker fånga dem. -Vi fångar dem eller exploderar.
De kan vara snabbare än vi.
Det får de bevisa.
Ja, mr Spock?
-Ni tänker förgöra skeppet. -Självklart.
Jakten kanske räcker.
-Förintelse kan vara onödigt. -Cestus 3 har utplånats.
Att förgöra skeppet ändrar inte det.
Om varelserna inte straffas kan de angripa andra federationsbaser.
-Men hänsyn för annat liv... -Det är det inte läge för nu.
Det är en policyfråga. Vi är de enda poliserna här.
Och ett brott har begåtts. Är det förstått?
-Jag förstår, kapten. -Det gläder mig, mr Spock.
-Rapportera, mr Sulu. -Fiendeskeppet håller nivån.
Nu warp 7.
Warpfaktor 8.
Kapten till faserbankarna. Alla komponenter stridsklara.
Alla bankar klara.
Aktra fasrarna till bryggan. Stridsberedskap. Alla vapen klara.
-Vi närmar oss målet, sir. -Bra. Mr DePaul, vår position.
2279 pl, sir.
Outforskat solsystem vid 2466 pm.
-På det främmande skeppets bana? -Nej, sir.
-Enligt skannrarna går han från det. -Kapten, vi skannas.
-Av det främmande skeppet? -Nej, från det där solsystemet.
-Nån interferens? Resistans? -Nej, sir. Bara skannerstrålar.
På en ovanlig våglängd.
-Mr Spock? -Nån är nyfiken på oss.
Mr Sulu, går skeppet fortfarande bort från det där solsystemet?
-Ja, sir. Vi närmar oss. -Nåt om skannerstrålarna?
Inget fientligt med dem. De är inte traktorstrålar eller vapen.
De tilltar bara i intensitet.
Stabila. Regelbundna. Det blir starkare, sir.
Kapten! Fiendeskeppet sänker farten.
Warp 5...4...2.
De går till underljushastighet.
-Det har stannat i rymden. -De kanske vänder sig för att slåss.
Nej, sir. De bara ligger där ute.
-Är du säker? -Ja, sir. Helt stilla.
Då har vi dem. Beredskap röd. Var klara att avfyra faserbankar.
Lås sensorerna. Vi närmar oss.
Mr Spock, datorkoppla fasrarna. Datorerna styr anfallet.
-Alla system klara. -Avstånd: 1810.
1760.
Avstånd: 1700...1640.
Avstånd: 1590.
1550 och krymper, sir.
Warp 6...warp 5...
4...warp 3...warp 1...
Underljushastighet, kapten.
Vi har fastnat, kapten. Det är omöjligt, men...
-Det är omöjligt. -Från warp 8?
Som det främmande skeppet.
-Mr Scott, rapportera. -Vi ligger stilla. Låsta.
Alla framdriftssystem står på noll.
-Vitala system? -Samtliga är normala, sir.
Atmosfär, värme, ljus. Ingen varians.
-Faserbankar, rapportera. -Vi kan inte göra nåt här.
Ingen kraft alls. Jag hittar inga kretsfel. Vi har bara ingen kraft.
-Skadekontroll, rapportera. -Alla system förefaller normala.
-Vad är det då? -Vet inte, men vi kommer ingenstans.
Vi hålls kvar, uppenbarligen från det där solsystemet.
Så här långt bort? Omöjligt.
-Vi hålls kvar. -Traktorstråle?
Nej, sir. En okänd kraft.
Vi är metronerna.
Ni är ett av två skepp i vår rymd som är ute på våldsuppdrag.
Det är inte tillåtet.
Men vi har förstått att era våldstendenser är medfödda.
Så vi kommer att styra dem.
Vi löser konflikten på det sätt som bäst passar era begränsade förståndsgåvor.
-Kapten James Kirk. -Det här är Kirk.
Vi har förberett en planet med lämplig atmosfär.
Ni förs dit med kaptenen på skeppet som ni har jagat.
-Där avgör ni er dispyt. -Jag förstår inte.
Ni får en inspelningstranslator-
-så att kampen kan avskräcka andra från att gå in i vårt system.
Ni kan inte meddela er med skeppen. Ni kommer båda att vara ensamma.
-Hur kan ni lägga er i... -Det är ni som lägger er i.
Vi sätter bara stopp för det.
Platsen vi har förberett har material-
-så ni kan bygga vapen för att döda varandra-
-vilket verkar vara er avsikt.
Vinnaren tillåts resa iväg oskadd.
Förloraren och hans skepp förintas i fredens intresse.
Det blir en skarpsinnets och råstyrkans kamp.
-Resultatet är slutgiltigt. -Bara en...
Inga diskussioner. Det är gjort.
Han är borta.
Enterprise ligger stilla i rymden, stoppad av mystiska krafter.
Och jag har plockats från bryggan och placerats på en asteroid-
-mot en främmande fartygskapten.
Utan vapen står jag mot varelsen som metronerna kallade "gorn".
Stor. Reptilliknande.
Som de flesta människor verkar jag ha en instinktiv motvilja mot reptiler.
Jag får kämpa för att minnas att det är en intelligent, högtstående individ-
-kapten på ett stjärnskepp, som jag.
Utan tvivel en farligt smart motståndare.
-Har du provat överbelastning? -Ja, sir. Det fungerar inte.
Förbikoppling av bankarna? Direktmata motorerna.
Jag provade det, sir. Ingenting.
Har vi lärt oss nåt om naturkraften som håller kvar oss?
Nej. Den kommer absolut från solsystemet föröver.
Ingen antydan om dess natur? Gravimetrisk, magnetisk, elektronisk?
Ingenting, sir.
Det här är kapten James Kirk på stjärnskeppet Enterprise.
Den som hittar det här, skicka det till stjärnflottans högkvarter.
Jag strider med en varelse som kallas "gorn".
Han är oerhört stark. Han har klarat angrepp som hade dödat en människa.
Lyckligtvis är han inte vig.
Vigheten och, hoppas jag, skickligheten avgör till min fördel.
Metronerna, varelserna som skickade hit oss-
-sa att planetens yta ger råmaterial-
-för att bygga vapen.
Det finns mycket lite här: buskar, klippor, mineraler-
-men inga traditionella vapen.
Ändå måste jag hitta ett.
Obeväpnad mot gornen är jag chanslös.
Lämna kanal 1 öppen, för säkerhets skull.
Vad ska du göra?
Jag ska vänta, doktorn. Det finns föga mer jag kan göra.
-Men kapten då? -Jag hade hjälpt honom om jag kunde.
-Det kan jag inte. -Du talar alltid om logik.
Vad sägs om lite logik nu? Var är kapten, mr Spock?
Han är där ute nånstans i tusen kubikparsec rymd.
Och vi kan absolut inte hjälpa honom.
Stor diamantsamling på ytan.
Kanske det hårdaste kända ämnet i universum.
Vackert kristalliserad och spetsig, men för liten för att bli ett vapen.
En otrolig förmögenhet i stenar.
Ändå hade jag bytt dem alla mot en faspistol eller en rejäl klubba.
Men metronerna sa att det skulle finnas vapen...om jag hittade dem.
Var? Av vilket slag?
Från USS Enterprise till metronerna. Svara, är ni snälla.
Vi måste överlägga snarast. Snälla, svara.
Detta kan vara min sista notering. Jag är nästan helt utmattad.
Om jag inte hittar vapnet metronerna nämnde kan tiden snart vara ute.
Naturligt svavel, diamanter... Stället är en mineralogs dröm!
Men...det är nåt med svavel...
Nåt jättegammalt, nåt...
Om jag bara kunde komma ihåg.
Skeppet, våra maskiner, våra vapen.
Det är ofattbart att vi ligger stilla.
Men nu är det så, doktorn.
Vi är metronerna. Er kapten förlorar sin strid.
Vi föreslår att ni förbereder den minneshögtid som är bruklig.
Vi tror att ni har mycket lite tid på er.
Vi vädjar till er i civilisationens namn! Stoppa det här!
Era våldsamma avsikter visar att ni inte är civiliserade.
Men vi saknar inte medkänsla.
Det är möjligt att ni har känslor för er kapten.
Så att ni ska kunna förbereda er-
-låter vi er se och höra vad som nu händer.
Om vi bara kunde kontakta honom.
Ja, om vi bara kunde det. Ser du ämnet som täcker stenen?
Om jag inte misstar mig så är det kalisalpeter.
-Och? -Kanske ingenting.
Kanske allt.
Jordbo!
Kapten!
-Vem är detta? Metronerna? -Detta är din motståndare, jordbo.
Jag har hört varje ord du har sagt.
-Vad vill du? -Jag är trött på jakten.
Vänta på mig. Jag ska vara barmhärtig och snabb.
-Som du var på Cestus 3? -Ni inkräktade!
Ni byggde upp en bas i vår rymd.
Ni slaktade värnlösa människor.
Vi dödade inkräktare. Jag ska döda dig.
Kan det vara sant? Var Cestus 3 ett intrång i deras rymd?
Möjligt. Vi vet mycket lite om den delen av galaxen.
-Då kan vi ha gjort fel. -Kanske.
Det avgörs bäst av diplomater.
Gornerna kan ha försökt skydda sig.
Fascinerande.
Bra.
Han vet, doktorn. Han har räknat ut det.
-Ja! -Vad är det, Spock?
En uppfinning, doktorn. Först kalisalpeter-
-och om han nu kan hitta lite svavel och träkol eller stenkol.
-Vad gör han? -Diamanter. Det hårdaste ämnet.
Drivna av kraft blir de formidabla projektiler.
-Vilken kraft? -Tänk tillbaka till skolkemin.
-Krut. -Kapten. Var inte dum nu.
Du har förlorat. Erkänn det! Sluta fly!
Kol.
Klarar han det?
Om han hinner, doktorn.
Om han hinner.
Nej, jag ska inte döda dig.
Ni trodde kanske att ni skyddade er själva-
-när ni anföll basen.
Nej, jag dödar honom inte! Hör ni det?
Ni får söka underhållning nån annanstans.
-Är du metron? -Förvånar mitt utseende dig?
-Du ser mer ut som en pojke. -Jag är 1 500 jordår gammal.
-Du förvånar mig, kapten. -Hur?
Genom att skona din hjälplösa fiende som säkert hade dödat dig-
-visade du tecken på barmhärtighet, nåt vi inte väntade oss.
Det kan finnas hopp för ditt slag. Därför kommer du inte att dödas.
Det vore inte...civiliserat.
-Vad hände med gornen? -Jag skickade honom till hans skepp.
Om du vill dödar jag honom åt dig.
Nej, det behövs inte.
Vi kan prata. Kanske träffa en överenskommelse.
Utmärkt, kapten. Det finns hopp för dig.
Kanske om tusentals år-
-så möts ert och mitt folk för att träffa en överenskommelse.
Ni är fortfarande halvvildar, men det finns hopp.
Vi kontaktar er när vi är mogna.
-Kapten! Är du oskadd? -Jag vet inte.
Jag vet inte. Okej, allihopa. Tillbaka till era poster.
Vi sticker härifrån.
-Kapten. -Mr Sulu?
Det är omöjligt, men Sirius är där, när den borde vara där.
Och Canopus. Och Archanis.
Helt plötsligt är vi på andra sidan galaxen-
-500 parsec från där vi är... Jag menar var...jag menar...
Försök inte klura ut det. Plotta bara en kurs tillbaka till Cestus 3.
Efter att du avfyrade din primitiva kanon förlorade vi bilden.
-Såg ni vad som hände? -Det mesta.
Jag vill veta vad som hände till slut.
Vi är en lovande art, för att vara rovlystna. Visste du det?
-Jag har ofta tvivlat. -Det gör inte jag. Inte nu längre.
Och om tusen år eller så kanske vi kan bevisa det.
Strunt samma, mr Spock. Jag tycker inte heller det låter vettigt.
Ta oss dit där vi borde vara. Warpfaktor 1.
-Warpfaktor 1. -Tusen år, kapten?
Tja, det ger oss lite tid.